ТОРГІВЕЛЬНІ ВІЙНИ: ЯК ВЕНЕЦІЯ ВТРАТИЛИ СВОЮ ЕКОНОМІЧНУ МОГУТНІСТЬ
Венеція колись була справжньою передовою державою - практично у всіх галузях. Але все ж її могутність порушилась, і країни Північної Європи в якийсь момент просто виграли «гонку лідерів» і відібрали у Венеції її статус.
Новий Світ. До 70-х років XX ст. в історії економіки існувало припущення, що занепад середземноморської торгівлі і розквіт атлантичної пов'язані, з одного боку, з географічними відкриттями, а з іншого - зі зміною самого характеру торгівлі – з внутрішньоєвропейської на міжконтинентальну. Мовляв, з відкриттям нових материків виникли нові горизонти і можливості для комерції, і це виявилося основою зростання торгівлі в деяких країнах Північної Європи - перш за все Голландії та Англії.
Звичайно ж, відкриття Нового Світу і шляху до Індії навколо Африки стало найбільшою подією, що відкрила для європейців і нові ринки збуту, і нові товари, проте в XV-XVI ст. все ж головною була агресивна конкуренція країн Північної Європи з Венецією і Генуєю - стовпами міжнародного ринку Середньовіччя. Адже саме в цій конкуренції Англія і Голландія відпрацювали ті конкурентоспроможні переваги, які пізніше дозволили витіснити інші країни Європи зі значущої світової торгівлі.
Швидше за все, ці переваги і привели до зростання обсягів торгівлі з Новим Світом - згадайте: Америку і шлях до Індії відкрили далеко не голландці і англійці. (Христофор Колумб відкрив Америку в 1492 році (втім, думаючи, що він досяг Індії), а Васко да Гама обігнув Африку і приплив до Індії тільки в 1498 році.)
Венеціанське лідерство. Почнемо з простого - на початку XV ст. Венеція була справжньою передовою державою, причому як у фінансовому, так і в промисловому сенсі. Це був справжній лідер у військово-морському будівництві (Венеціанський Арсенал – підприємство, що вперше започаткувало серійне виробництво кораблів), текстильній і скляній промисловості, а також в таких галузях, як хімія і металургія. Крім того, Венеція була практично головним сховищем технологій Європи - сюди стікалися, тут проводилися і купувалися всі технічні новинки того часу.
В середині XV ст. було два стовпи - Венеція на півдні і Антверпен на півночі. Зрозуміло, що Антверпен піднявся на потоках торгівлі в Північній Європі, однак на той момент південний і північний напрями торгівлі майже не перетиналися. При цьому, якщо атлантична торгівля була в основі своєї сировинної, то середземноморська - високотехнологічної. Грубо кажучи, хоча кораблів, задіяних в торгівлі з Америкою, було більше, прибуток від середземноморських товарів був більшим за прибуток від американських приблизно в два рази.
Проте, до 60-х років XVII ст. Венеція, як торгова і промислова держава, абсолютно зійшла зі сцени. Що ж трапилося? Через різницю цін в Північній і Південній Європі робоча сила на півночі коштувала дешевше. Зрозуміло, що перенесення виробництва в північні країни, з точки зору зменшення витрат на заробітну плату, було обгрунтоване і згідно вимог ринку - особливо з урахуванням того, що продукти харчування і необхідні для життя товари в Венеції коштували дорожче, ніж в країнах Північної Європи. Це спонукало венеціанських банкірів вкладати гроші в розвиток виробництв в Англії, Голландії та Німеччини. Почався справжній відтік капіталів з Венеції. Крім того, податки в країнах Північної Європи були нижчими за венеціанські, і, згідно із законами економіки, капітал почав рухатися туди, де він дав би найбільший прибуток.
Англійські, німецькі та голландські купці, отримавши такі необхідні оборотні кошти, в період 1570-1620 рр. розгорнули на Середземномор'ї справжню торгівельну війну, причому в хід йшло все: і контрабанда, і контрафакт (новий продукт, створений на основі існуючого оригіналу з порушенням інтелектуальних прав), і піратство, і демпінг. Виробляючи свою тканину, з якістю набагато гіршою за венеціанську, голландці та англійці ставили на неї венеціанське креймо і видавали за венеціанську.
Знамените венеціанське скло - муранське - також не уникло подібної долі: тут відзначилися німецькі купці з Ганзи, які просто заполонили підробками всю Європу. Англійці, німці та голландці, продаючи псевдовенеціанскі товари за ціною в півтора-два рази дешевше, мали набагато більший прибуток, ніж власне Венеція, оскільки, по-перше, підробки коштували набагато дешевше оригіналу, а по-друге, користувалися масовим попитом у недосвідченого покупця.
Розрахунок йшов на моду - адже приємно ж якомусь реміснику і купцеві тепер користуватися «венеціанськими» келихами, які раніше були в ходу тільки серед королів і вищої знаті.
Однак через наплив контрафакту венеціанський товар став користуватися меншим попитом у постійних клієнтів Венеції - а це були найчастіше привілейовані верстви населення. Ставка ж країн Північної Європи на «підробки-широкого-вжитку» ще більше знизила відсоток торгового кредиту в Англії, Німеччині та Голландії, до чотирьох-шести відсотків.
В цей же період почався справжній відтік майстрів з Венеції, які спокушалися великими окладами та масово покидали Венецію і переїжджали в Голландію, Німеччину й Англію, організовуючи там свої виробництва і навчаючи сіверян секретам ремесла. Так, майстер по муранському склу, переїхавши до Англії, за тиждень отримував стільки, скільки раніше за місяць. Цілий штат ремісників, які таємно переїхали до французького Ліона і познайомили французів з технікою плетіння золотої парчі, отримували платню в чотири рази більше, ніж раніше.
Це ж стосувалося і венеціанських миловарів, які осіли в Голландії. Але найбільше пощастило двом майстрам печаток - справа в тому, що венеціанський лейбл на бочках і товари було дуже важко підробити. Так ось, ці майстри, вивезені потайки з Венеції, отримали кожен по вісім тисяч дукатів - гігантські гроші в той час!
Конкурентна боротьба. До 1660-х років до промислового шпигунства приєдналася і Франція, в якій балом правил Кольбер. Французьке скло і версальські гобелени були прямими нащадками венеціанських технологій і майже повністю витіснили венеціанські вироби не тільки з ринків Європи, а й з Леванту.
Крім того, не варто забувати, що Венеція в XV-XVI ст. мала централізовану економіку. Грубо кажучи, торгівлю з Європою вели не окремі венеціанські купці, а сама держава або Рада Гільдій за допомогою торгових домів, директивно призначаючи ціни і притримуючи товар на складах в період низьких цін. Німці, голландці і англійці віддали свою комерцію приватникам, і купці Північної Європи, володіючи більшою гнучкістю в прийнятті рішень і ціноутворенні, отримали можливість продавати свої товари там, де не могли цього робити венеціанці.
У статті Томаса Уіллана «Деякі аспекти англійської торгівлі в Леванте в XVI столітті» зазначається, що після створення англійської Левантійській компанії англійці змогли просто вибити венеціанський текстиль з турецького і малоазіатського ринків, замінивши його своїм, німецьким і голландським. У хід йшли підкупи турецьких митників, піратство проти венеціанських кораблів, лобіювання вигідних для остров'ян торгових тарифів тощо.
Використовували країни Північної Європи проти Венеції і технологічні переваги. Англія¸ Ганза і Голландія зробили упор на парусні судна, чия вантажомісткість була більшою, ніж у венеціанських галер. Це дозволило жителям півночі як перевозити більше вантажів на одному кораблі, так і здійснювати більш далекі плавання. Крім того, парусні кораблі дешевші в обслуговуванні, ніж галери, а отже – більш відповідали ринку, оскільки мали екіпаж раз в десять менший.
Річард Рапп в статті «Демонтаж торгової гегемонії Середземномор'я: суперництво в міжнародній торгівлі і комерційна революція» зазначив: «Саме вторгнення на Середземне море, а не експлуатація Атлантики дало старт Золотому віку Амстердама і Лондона». Таким чином, сталося наступне: Північна Європа, ведучи конкурентну боротьбу з Венецією, зробила ставку на товари широкого вжитку, дешевий кредит, дешеві перевезення і дешеву робочу силу. І це стало причиною занепаду Венеції і розквіту Амстердама і Лондона, оскільки венеціанці цю боротьбу виграти не змогли.
Питання до обговорення:
1. Сформулюйте фактори (передумови), що сприяли становленню Північної Європи та спричинили занепад Венеції.
2. Які заходи Ви могли б запропонувати Венеції для виходу із зазначеного протиборства у виграші?
3. Які приклади сучасних торгівельних війн Ви можете привести? Яким чином законодавство може обмежити чи захистити від торгівельних війн?